Румен Ченков
Последният пристан

chitanka.info

Последният пристан мълчи

в последни минути на почит.

Ний впиваме влажни очи

надолу, в студената почва.

От там ни отвръща печал,

столетия сбирана сякаш.

Морета от мъка видял —

последния пристан ни чака.

Ковчегът, покрит със цветя,

на дъното ляга смирено

и първите шепи земя

туптят като пулс, учестено.

През воплите чувам съдбата:

„Човече, не можеш да свърнеш.

Не можеш да идеш нататък.

От пръст си — в пръстта ще се върнеш!

Но живей, за да бъдеш обичан!

Всичко друго е миг суета.

Ако в края ти, някой заплаче —

си оставил по пътя следа.“

Габрово

1994 г.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.